BONTON HOME ENTERTAINMENT uvádí
Kefallénie, Řecko, 1940
Jak dlouho už na to ucho neslyšíš?
Ani nevím, že bych na něj někdy slyšel.
Neřvi!
A drž, když tě pan doktor prohlíží.
Potřebuju rybářský háček. Na parmice, s dlouhým dříkem.
A kladivo.
Rybářský háček? A kladivo?
Tady máte háček. A to kladivo.
MANDOLÍNA KAPITÁNA CORELLIHO
Tak.
Teď se nehýbej.
Hrášek.
Je opravdu motýlokvětý, viďte?
Musel si ho tam strčit už jako dítě.
Panebože, to je rámus. Všechno slyším tak silně. I svůj hlas.
Tvá hluchota je vyléčena. Operace se zdařila.
Tak operace?
Kromě sebe nevím o nikom, kdo byl na operaci.
Jako by mi do hlavy natekla průzračná, ledová voda.
Nežvaň nesmysly, když byl pan doktor tak hodný a vyléčil tě.
Léta sis myslel, že jsi hluchý!
Už se nebudeš vymlouvat, že neslyšíš, když máš něco přinést,
nebo když máš přiložit do kamen, než jdeme do kostela.
Už nebudu muset křičet, abys opravil židli...
Antonio, vzpomínáš si na náš ostrov?
Nijak se nemění.
Na svátek svatého Gerasima vyvádíme nemocné na svaté místo
a modlíme se za jejich uzdravení.
Když byla Pelagia malá,
slíbil jsem jí, že napíšu dějiny Kefallénie.
Ale zatím jsem na to nenašel čas.
Chtěl jsem, aby pochopila, jak může být tak poklidná zem
sužována zemětřesením a válkou.
Chtěl jsem, aby pochopila, proč nám někdy bohové žehnají
a proč se jindy zlobí, děsí nás a působí nám utrpení.
Chci, aby se poučila z toho, co říká příroda:
Že se nemáme ptát na původ svých zranění,
ale jak rány hojit.
Čistě psychologický jev.
Jak mi vysvětlíš ten zázrak? Vyléčí ti Lenin blázna?
- Uzdraví ti Stalin nemocnou? - Vždyť je to jasný.
Jde o plán, jak z lidí dál dělat otroky náboženství!
Nemusíš tak řvát. Nejsem hluchej.
Já chci ještě jednou vidět kanón.
Ano, chceme kanón!
Tak dobře.
Nanoste mi co nejvíc kamenů ze silnice.
Hned se vrátím.
Děti, pozor! Zacpěte si uši.
Myslíte, že umře?
Nakonec ano. Jako my všichni.
Otoč se.
Pěkně vyvinuté gluteální svaly.
Pelagio.
- Řekni nám o nich něco. - Pojďte se podívat blíž.
Klidně ať přijde celá ves.
Gluteální svaly.
Maximus, medius, minimus.
Maximus tvoří vnější vrstvu ilia
mezi přední a vnitřní gluteální linií.
Mandrasi!
- Doktore! - Bude v pořádku.
Řekli mi, že tě zastřelili. Myslela jsem, že umřu!
Proč se musíš pořád do něčeho plést!
Máte štěstí, doktore, že nemáte syna. Chlapi nikdy nevyrostou.
Jen se na mě podívejte. Hotová stařena.
- Dobré ráno, Pelagio. - Dobré ráno.
Je moc vedro.
Ryby se schovávají do skal.
Nebo se chladí na dně moře.
Ne, Mandrasi!
Pusť mě!
Řecká bitevní loď Eli byla torpédována italskou ponorkou,
přestože Řecko dosud nevstoupilo do války.
Předseda vlády Metaxas se vážně ohradil vůči Mussoliniho vládě,
ta se však od útoku distancuje.
Z řecko albánských hranic jsou stále hlášeny boje Řeků s Italy.
Italská ambasáda to však nadále popírá...
Co říkají?
Že Italové jsou v Albánii u našich hranic.
- Jsou hlášeny i boje. - No vidíš! Slyšels to?
Ale prý nám nechtějí vyhlásit válku.
Co jsem říkal?
Chtějí nás přepadnout ve spánku. Překvapit nás v noci.
- Jsi lhář! - A tvůj otec byl kozel!
Držte huby!
Jestli si budete nadávat, začnu si to kafe nosit domů.
Mandras si mě chce vzít.
Řekla jsem mu, že se musí zeptat tebe.
Já si ho vzít nechci.
Nemáš ho rád.
Jste oba moc mladí.
Každý je moc mladý, když se žení.
Často mě napadá, že se můžeš vdát šťastně jedině za cizince.
Za zubaře z Norska...
...nebo tak.
Mandras ti není roven.
A čeká, že bude lepší než jeho žena.
Konec konců, je to mužskej.
Teď ti povím, co mu řeknu.
Nedám dceři žádné věno.
Jak se mám vdát bez věna?
- Měla by ses vdávat z lásky. - Já Mandrase miluju!
A co mám teda dělat?
Přijít do domu Mandrasovy matky jenom s uzlíkem šatů?
A s kozlem!
Nebudu moct mezi lidi. Budu celé Kefallénii pro smích.
Představ si ty řeči.
Nevím, jak takovou hanbu uneseš.
Bude válka. A v té se dějí hrozné věci.
Tohle použij na svou obranu.
A když bude třeba, použij ji proti sobě.
Svatba bude muset počkat.
Rozhlížím se a vidím rybáře. Vidím rolníky.
Vidím silné, zdravé a svobodné muže.
Dnes je vaše svoboda ohrožena.
Italská vojska se přehnala Albánií
a chystají se překročit hranice Řecka.
Hanba Mussolinimu!
Není-li vám osud vaší země lhostejný, musíte ji bránit.
Běžte bojovat do Albánie. Bojujte za svoje matky,
za svoje ženy a děti.
Bojujte za svobodu všech Řeků, aby mohli vést důstojný život.
Až se vrátím z války,
vezmeme se.
A na půdě, která patřila mému otci, postavím Pelagii dům.
Vím, že jsme každý jiný.
O světě nic nevím.
Kde já jsem byl? Co bych mohl znát?
Nevím, jak ti mám říct, co cítím uvnitř,
jak ti mám říct, co nosím tady.
Ale myslím, že vím,
Pelagio,
že tě mám rád.
Zítra odejdu do války.
Pelagio,
pojď si se mnou zatancovat.
Budu ti psát. Slibuju.
Slib mi, že mi budeš psát.
Synku!
Mandrasi.
- Sbohem. - Nashle.
Milovaný,
ode dne, kdy jsem tě viděla naposledy, jsi mi nenapsal.
Děsím se, že od tebe nedostávám dopisy,
protože jsi raněný nebo zajatý.
A trápí mě zlé sny, že jsi mrtvý.
Z léta se stala zima a já ti píšu svůj stý dopis.
Ranění, kteří se vracejí, mluví o strašlivých podmínkách.
Třeskuté mrazy, jídlo žádné.
Ale od tebe zprávy nevezou.
Den co den čekám na poštu z Argostoli
a den co den nic nepřichází.
Ajá mám pocit, že se snad strachy zblázním.
Snažím se neztrácet naději, ale toužím něco cítit,
byť i jen bolest.
Vyhráli jsme!
Je konec!
Porazili jsme je v Albánii. Podívej.
8 tisíc našich proti 14 tisícům Italů.
Zatlačili jsme je na ústup.
Co je?
Hitler nikdy nedopustí, aby mu ponižovali pejska.
Půjde Mussolinimu na pomoc.
Tenhle dopis jsem ti napsala už desetkrát
a desetkrát jsem ho zas vyhodila.
Nevím, jak ti popsat, co prožívám.
Přijde mi, že čekám stovky let, kdy se ozveš.
Že čekám stovky let, kdy se vrátíš.
Pelagio?
Nemá to cenu.
Všechno je na nic!
Po drtivé porážce italských vojsk v Albánii
Hitler přešel do protiútoku a německá armáda obsadila Athény.
Mnoho řeckých lodí bylo zničeno při bombardování přístavu Pireus
Athénský válečný komisař generál Carvacos
předal klíč od starobylého města svému německému protějšku
podplukovníku Von Sefenovi.
Nyní vrcholí přípravy na rozdělení teritoria.
Hitler si udrží přímé velení nad větší částí severního Řecka.
Zbylé území přejde pod velení Hitlerova spojence Mussoliniho,
avšak Němci si v něm udrží rozhodující vliv.
Pěkná holka na severovýchodě!
Vpravo hleď!
Kapitáne Corelli.
Vyserte si oko.
Ať řekne starostovi, že když do pěti minut neodevzdá svůj úřad,
zmobilizujeme vojsko a zaútočíme na budovu.
Starosta říká, že jestli nevíte, co znamená "vyserte si oko",
tak račte dovnitř a my vám to předvedeme.
Odmítáme se vzdát národu, který jsme porazili v Albánii,
a vyhrazujeme si právo
kapitulovat před německým důstojníkem s patřičnou hodností
Takže si vyserte oko.
Kdo to je?
Kdo vy jste?
Kapitán Günter Weber. Styčný důstojník granátníků v Lixuri.
Kapitán není žádná vysoká hodnost.
Na ostrově je jen dvě stě Němců
a kapitán Weber z nich má nejvyšší hodnost.
Usnesli jsme se takto: Kapitulovat před Weberovic psem
je pořád důstojnější než kapitulovat před Italem.
Carlo Guercio se hlásí do služby, pane.
Carlo, kde jsi sloužil?
- V Albánii. - V Albánii?
My jsme ještě neviděli boj ani z dálky.
Byl jsem u divize Julia.
Tak to jsi bojoval dost za nás za všechny.
Carlo, umíš zpívat?
Zazpívej něco.
Nevadí.
V naší baterii jsou všichni členy operního klubu.
Toto jsou pravidla bojového nasazení. Za prvé:
Všichni vojáci ve službě musí povinně hrát na hudební nástroj.
Lžíce, helmu, hřeben, papír atd.
Za druhé: Každý, kdo řekne, že Donizetti je lepší než Verdi,
bude muset zazpívat "Funiculi Funicula"
či jiné písně o železnici. Za třetí...
To je nehorázné. Nemožné!
- To nepřipadá v úvahu. - Pane, říkám to vážně nerad,
ale dostal jsem rozkaz ubytovat ve vašem domě důstojníka.
Jsem lékař. Tohle je moje ordinace.
- Nemám pokoj pro hosty! - Pane, já jen plním rozkaz.
To mě nezajímá! Já vaše velení neuznávám.
Počkejte.
Co to máte s nohama?
Mám hrozná kuří oka. Tlačí mě boty.
Jako zásobovací důstojník musíte mít přístup k lékům.
Na vaše kuří oka budu potřebovat morfium, podkožní jehly,
sirnou mast, špiritus, neosalvarsan,
jód, skalpely, kolódium, obvazy, tampóny.
Snad by mi ten váš oficír mohl vzít nějaké zásoby...
...až přijde.
Otec není doma.
Vrátí se až večer.
Ani nevíš, kdo jsem.
Mandrasi?
Šel jsem pěšky až z Epiru.
Bez bot.
Psala jsem ti každý den. Nejmíň sto dopisů!
A odpověď žádná.
Nikdy jsem se nenaučil...
...číst a psát.
Bože, to je smrad. Horší než z prasete.
Vidíš, jak chlap dopadne, když na něj ženská nedohlídne?
A je mi jedno, že byl ve válce.
Jestli od něj chytíme blechy a vši, tak ho stáhnu zaživa.
Čpavek, sassafrasový olej a zinek na svrab.
Jsi ženská a tolik toho víš.
Aspoň vidíš, co si bereš.
Žádný terno, co?
Člověk přece miluje duši, a ne tělo.
Láska očima přichází a taky odchází. To mi věř.
Italy jsme porazili. Zahnali jsme je na útěk.
Ale s Němcema jsme bojovat nemohli.
Kdybych uměl vařit, vyměnil bych si to s tebou.
Můžu klidně odejít do penze.
Pěkná holka!
Odpusťte. Nezlobte se.
Nechtěl jsem vás urazit. Jsem kapitán Antonio Corelli.
A tohle je jeden z našich hrdinů.
Má sto medailí za zachráněné životy a za zabití ani jednu.
Odvážný Ital je hříčka přírody.
- Nefalšovaná řecká patriotka. - Kapitáne?
Chci s vámi mluvit. Hned. Něco mi vysvětlíte.
Proč jste nám zničili památník?
- Jaký? - Přepsali jste nápis do latiny.
Myslíte, že nám vymažete dějiny?
Takhle vedete válku? Tím, že odsekáte písmena?
- Musím se ohradit. - Ne! Tohle je neomluvitelné.
Chtěl jsem se ohradit, protože za to nejsem zodpovědný.
Jak ubohé.
Řekněte mi, prosím, kde budu spát.
V pokoji mé dcery.
- A kde bude spát ona? - Do toho vám nic není.
Dneska se vyspím na dvoře. Zítra požádám o náhradní ubytování.
Mám dohodu s vaším důstojníkem. Bydlíte tady u mě a basta.
Mám pocit, že v posteli vaší dcery...
Vaše pocity mě nezajímají.
Já nejsem agresor. Rozumíte?
Je to moc dobré.
To jsou kefallénské masové pirožky.
Až na to, že díky vám v nich maso není.
Mohl bych něco přinést.
Trochu vína, možná i panettone.
- Od nepřítele jídlo nepřijmeme. - Snad trochu toho panettone.
Jdu se projít.
Za hodinu začne zákaz vycházení.
Já se tu narodil.
Je to můj ostrov.
Vy ho nezatknete?
Vzdoruje vám. Ignoruje zákaz vycházení.
Máte úplnou pravdu.
Rychle, do zbraně. Zastřelte ho někdo!
Baterie na můj povel...
...nabít!
Směr jedna tři dva!
Výška jedna nula pět!
Kapitán Antonio Corelli.
Teď ty. Kapitán Antonio Corelli.
Cože?
Kapitán.
- Kapitán. - Ano. Antonio.
- Lemoni... - Corelli! - Běž domů.
Běž domů. Přijď jindy.
Slečno,
za války musíme i z nevinných okamžiků štěstí vytěžit maximum.
Začala jsem ti šít vestičku.
Budou na ní orlové a květy vyšívané zlatou nití.
Ale nedaří se mi je vyšít stejně.
Jeden květ je o dost větší. První orel letí jinam než druhý.
A čím víc se snažím, aby byli stejní, tím je to horší.
- Prostě mi to nějak nejde. - Mohla bys ho zabít, ne?
Je to nepřítel.
Mohla bys ho otrávit. Nikdo by nezjistil, jak umřel.
Dimitris a Spiros se přidali k partyzánům.
Odjeli lodí do Patry a bůhví kam dál.
- Měl bych jít s nima. - Nepůjdeš, dokud nenabereš síly.
Přečti mi poslední.
Ten, který jsi psala jako poslední, než jsem se vrátil.
Miláčku,
tak dlouho jsem od tebe nedostala žádnou zprávu,
že cítím zoufalství a beznaděj
a můžu se strachy utrápit.
Včera jsem ti napsala dlouhý dopis, který všechno vysvětluje,
- a věř mi... - Slyšíš?
Mandrasi!
Nemůžu sedět doma.
Slečno!
Slečno.
- Jste opilý. - Ano, přiznávám se.
Pili jsme, zpívali jsme, páchali jsme výtržnosti.
Myslela jsem, že jste voják.
Kapitán Antonio Corelli z 33. Dělostřeleckého pluku se hlásí!
Děláte si ze všeho legraci?
Ne. Ze všeho ne.
Kapitáne.
Myslím, že teď je vhodná chvíle, abyste nám zahrál na mandolínu.
Co to krucinál vyvádíte?
- Zrovna jsem měl začít. - Řekl bych, že bylo na čase.
Prvních 45 a půl taktu hraje orchestr.
Allegro moderato e grazioso. Musíte si představit orchestr.
Nejsem padlej na hlavu, abych si zas odseděl to klepání.
- Zahrajte nám svůj part. - To bych si mohl splést nástup,
což by v koncertním sále byla hotová pohroma.
Omlouvám se za přerušení koncertu.
Omlouvám se vám všem.
Těm nahoře na galerii s nejlevnějšími lístky
i Vašemu Veličenstvu v lóži zabalenému do šperků a kožešin.
Ale nejsem padlej na hlavu, abych si představoval orchestr!
Jdu spát.
Tady teď spí kapitán?
Zrovna jsem chtěla jít za tebou.
Odjíždím, Pelagio.
Ráno. Pojedu svým člunem do Astakosu.
- Není to bezpečné. - Jsem rybář.
Znám tamní vody líp než svoje boty.
Nechci, abys odjel.
Jestli umřu,
neumřel jsem zbytečně.
A jestli to přežiju,
budu až do smrti chodit se vztyčenou hlavou.
A každý bude říkat: "Mandras? Ten šel bojovat za vlast."
Došila jsem ti tu vestičku.
Jestli chceš, můžeš si ji vzít.
Každá strana je jiná.
Italský kapitán.
Pindos Gorgis v Albánii.
Čtrnáct tisíc vašich proti osmi tisícům našich.
- Skoro jste nás zahnali do moře. - Nebejt vašich kamarádů skopčáků.
Moji kamarádi jsou kluci z mé baterie.
Lidi, co se mnou vyrůstali a žijí doma v ltálii.
Jak se vám líbí náš ostrov?
Líbí.
A jak se vám líbí naše holky?
Jak se vám líbí moje Pelagia?
Sbohem, Pelagio.
Má krásná Pelagio.
Heil Hitler.
Heil Puccini.
Viděl jsem vaši společnost. Přišel jsem se představit.
Chcete říct, že jste viděl nahý holky a přišel jste je omrknout.
- Už jsme se poznali. - Na radnici při kapitulaci.
Umíte se mnohem líp bavit než vyjednávat kapitulaci.
To víte, jsme Italové. Známí svým zpěvem, kuchyní
a milováním.
- Jak se jmenujete? - Antonio Corelli. Díky.
Vy Němci máte vždycky ten nejlepší tabák.
- Kolik vás tu je? - Přibližně dvanáct set.
Abyste nás hlídali?
Vám není příjemné, že tu máte spojence?
Já myslel, že nacisti jsou samí blonďáci.
Pocházím z Tyrolska. Z rakouských hor.
Celá naše rodina i všichni předkové měli černé vlasy.
Jako Adolf Hitler?
Zapomněl jste mi sdělit hodnost.
Já jsem nota celá, tady Maximilliano půlová.
On je minima. Tamhle ti jsou čtvrtky a osminy.
Piero je šestnáctina a Carlo...
...to ostatní. Pauza mezi notama.
V našem operním klubu máme vlastní hodnostní systém,
ale jinak jsem kapitán. 33. dělostřelecký pluk.
Umíte zpívat?
Ne, ani ne.
Možná...
...když jsem sám. Ve vaně.
Tak se napijte. A bavte se. Ale pamatujte si:
Jestli někdy dáte najevo svůj obdiv k Wagnerovi,
budete zastřelen. Bez soudu a bez milosti.
Od začátku.
Lemoni.
Pojď.
Chcete mě zastřelit?
Nebyla nabitá.
Já jsem nikdy na nikoho nemířil.
V životě ne.
Musí pro vás být těžké se s tím vším vyrovnat.
Pro vás musí být těžké se vyrovnat sám se sebou.
Válíte se na sluníčku, koupete se v moři
a taháte se s prostitutkama.
Přitom já znám lidi, se kterýma jsem vyrostla,
kteří bojují o svůj život a umírají pro svoje přesvědčení.
A vy si jenom prozpěvujete.
Jak vám může být do zpěvu?
Jsme ve válce, ne v opeře.
Myslíte si, jak jste kultivovaní,
s tou svojí pastou a bábovkou a nafoukanou operou!
Proč si neuděláte dovolenou někde jinde?
Jak nám může být do zpěvu...
Zpíváme, když křtíme děti.
Když slavíme svatbu.
Muži si zpívají při práci,
vojáci zpívají, když pochodují do války,
a zpívá se i na pohřbech.
V životě si vždycky najdu důvod, abych si zazpíval.
Za to se omlouvat nemůžu.
Za to, že jsem vás ranil, se nemůžu omluvit dost.
Doteď jsem si nedokázal představit,
jak moc jsem vám na obtíž.
- Co to je? - Moje věci.
To vidím. Proč?
Ubytuju se v táboře se svou posádkou. Bude to tak lepší.
Ale já si dohodl podmínky s vaším zásobovacím důstojníkem.
Nerad bych ho zklamal.
Myslím, že byste měl zůstat.
Vaše dcera by s tím nesouhlasila.
Dcera chápe, jak je důležité dodržet závazek.
Postarám se o to, abyste i nadále dostával své léky.
Rád jsem vás poznal. Jenom mě mrzí ty okolnosti.
Obyvatelé Kefallénie. V této neblahé době
dokažme světu, že dva klasické národy
mohou existovat vedle sebe a chovat se k sobě civilizovaně.
Prožijte večer plný zábavy
a toto pozvání přijměte jako důkaz přátelství k vám.
Mému příteli připadáte moc hezká.
Proč mi to neřekne sám?
On se hrozně stydí.
Chce vědět, jestli si s ním zatancujete.
To nejde. S Němcem ne.
Ale vyřiďte mu, že děkuju.
A ať si to tak nebere.
Antonio.
Je turecká.
Z první světové.
- Měli bysme ji odpálit. - Rozbuška už bude stará.
Byla v moři dobrých dvacet let.
Co udělat lidem divadlo?
- Výbušnina - Zanedlouho odpálíme minu.
Bude to úžasná exploze!
Nikdo z vás nesmí dolů na pláž.
Sledujte výbuch z dálky.
Kapitáne!
Většího hlupáka jsem snad nikdy neviděla.
Předvádíte se a málem jste nás zabil.
Vidím, jak hýbete rty, ale neslyším ani slovo.
Za pár dnů to snad přejde.
Váš otec říkal, že to za pár dnů přejde.
Vážně?
To že říkal velký pan doktor?
Co říkáte?
Že od té doby, co přijeli Italové, je život krásný?
Na vás jsem tak akorát čekala. Jak já to bez vás mohla vydržet?
Neříkáte, že se vám po mně stýská?
- Tak, že ani v noci nemůžu spát. - Tehdy večer při tom tanci,
jak jste se točila,
házela hlavou...
Myslel jsem, že z vás nikdy nespustím oči.
Myslíš, že si jen tak přijdeš
a převrátíš celý můj život naruby?
Jód.
Obvazy.
Nic víc nemám. Morfium vám dát nemůžu.
A chinin teď potřebujeme.
Dvanáct tisíc našich trpí na pevnině malárií.
Nedostáváme zásoby.
Nikdo neví proč, ani co se děje,
a já se jdu najíst.
Víte,
když jsem poznal Pelagiinu matku,
byla zasnoubená s někým jiným.
Skoro mě zabil.
Musel jsem opustit ostrov, zmizet na čas z dohledu.
Chce, abych ji naučil léčit.
Myslíte, že by z ní byla dobrá doktorka?
Já myslím, že by z ní byla moc dobrá doktorka.
Ještě jedna věc.
Tohle je starobylá země.
Posledních 2000 let tu máme samá zemětřesení a vyvražďování.
Masakry u Sami a u Fiskarda a bůhví kde ještě.
A budou další.
Je to jen otázka času.
Proto si nic neplánujte.
Bravo!
Po válce vám ho tady nechám.
Vy jste tak hodný.
- Spojenci se vylodili v ltálii. - Můžeme jet domů!
Nevěřím. Snad nechcete, aby tahle válka skončila?
- Italové, co je s vámi? - Máš proti nám výhodu, Güntere.
V čem?
V přesvědčení, že ostatní rasy jsou méněcenné.
Vědecká fakta nelze popřít.
Mně je věda ukradená. Tady jde o etiku.
- Vysvětli to. - Kdybych viděl člověka,
kterého ostatní napadli, považoval bych ho za bratra.
To je moje morálka. Věřil bych, že se mě to osobně týká.
Mě se válka také dotýká. V první světové jsem ztratil oba dědečky
- Ale tu jste sami vyvolali! - A všechny tři strýčky.
Vyrůstal jsem v zemi, kde se dalo sotva přežít.
Měli jsme pořád hlad.
Dosud jsme znali jen porážky.
Někdy je lepší prohrát, než mít na rukách tolik krve.
Je nádherná noc, všude je klid,
a tak bychom neměli zapomínat na lásku.
To je krása.
Co to je?
Pelagiina píseň.
Tu píseň jsem napsal, protože tě miluju.
Klidně ať to všichni vědí.
I kdybych neměl vzít víckrát mandolínu do ruky.
Když jsem hrál, ruce mi úplně zdřevěněly.
Cítil jsem, jak mi každá nota v hrdle hořkne a vysychá.
A pak mi došlo,
že je to zbytečné.
Beznadějné.
Já už nevím, jak bych ti řekl, co k tobě cítím.
Až ho zas uvidíš, řekni mu, že mám jeho mandolínu.
Nechal ji na náměstí.
Další čtyři kluci ze vsi se vydali za Mandrasem.
Konstantinovic kluci,
bratr Kostase... Jak se jmenuje?
George.
Je mu teprve patnáct.
Odjakživa k Mandrasovi vzhlížel.
Miluješ ho?
Je to můj snoubenec.
Já nemluvím o Mandrasovi.
Když se zamiluješ, jde o přechodné šílenství.
Vybuchne v tobě sopka a pak zas opadne.
A když opadne, musíš se rozhodnout.
Musíš zjistit, jestli se vaše kořeny propletly tak,
že je nemyslitelné, abyste se někdy rozešli.
Protože teprve tohle je láska.
Láska není, když máš zatajený dech. Když jsi vzrušená.
Ani když po něm toužíš každou vteřinu dne.
Nejsou to ani noci, kdy nespíš a sníš o tom, jak tě všude líbá.
Ne.
Nemusíš se červenat.
Říkám ti pravdu.
To je jenom zamilovanost, do které umí spadnout každý.
Samotná láska je to, co zbyde, když zamilovanost pomine.
Nezní to moc lákavě, viď?
Ale je to právě naopak.
Dokázala by sis připustit,
že tohle budeš jednou cítit ke kapitánu Corellimu?
Pelagio. Musíš se zachovat čestně
s ohledem na Mandrase a jeho matku.
A...
...modli se za osvobození ostrova,
protože pak bude možné cokoliv.
Drosulo.
Celou noc jsem přemýšlela o Mandrasovi.
O mně a o Mandrasovi.
O tom, jak dlouho už nejsme spolu.
Kdy jsi přijel?
Kde máš prstýnek?
Mám teď moc hubené prsty.
Bála jsem se, že ho ztratím.
- Kde budeš bydlet? - Chci, abys pro mě něco udělala.
Potřebujeme mluvit s tím italským kapitánem.
Požádáš ho, aby se s náma sešel.
Co nejdřív.
Hamburg je už druhý den vystaven náletům britského letectva.
Téměř 800 strojů zanechalo větší část města v ruinách.
Po několikatýdenních bojích a promyšleném bombardování
padl do rukou spojeneckých vojsk i Řím.
Výsadkové oddíly spojenců sledují středomořské státy
dosud okupované německými a italskými vojsky.
Zatím není jasné, jaký postoj zaujme Německo k ústupu Italů,
Němci však převezmou velení nad mnoha strategickými oblastmi.
Hitler pravděpodobně vyšle na Balkán a do Řecka mohutné posily
aby ubránil zásobovací cesty do severní Afriky.
Mandras se vrátil.
Chce se s tebou sejít.
Je po všem! Po všem!
- Mussolini padl. - Jedeme domů!
Válka skončila!
Dohodl jsem se s plukovníkem Bargem,
že do 15. září složíme těžké zbraně a kulomety.
To znamená do pěti dnů.
Proč máme pokládat zbraně?
Byli jsme přece spojenci. Proč by nám měli diktovat podmínky?
Kapitulovali jsme.
Mussolini se vzdal Britům a Američanům, ne Němcům.
Uzavřel jsem s plukovníkem Bargem dohodu.
Složíme-li zbraně,
máme nějakou jistotu, že na nás nezaútočí?
Plukovník Barge osobně mě ujistil,
že nám umožní bezpečný návrat domů.
Můj oddíl nikdy nepřipustí, aby se vracel beze zbraní.
Ten, kdo za války složí zbraně, ztratí svou čest.
Kdybyste byl na jejich místě, kdybyste byl Němec,
chtěl byste mít jistotu,
že ty zbraně nepřejdou do rukou Spojenců nebo řeckých partyzánů.
Nebo že je neobrátí proti vám.
Musíte se těšit domů.
Určitě na vás už čekají.
Vaše rodina, matka, žena,
vaše milenka.
- Chtěl jste se mnou mluvit? - Potřebujeme zbraně.
Kulomety, náboje, miny, cokoliv nám dáte stranou.
Jak bych vám mohl dát zbraně? Víte, že to nejde.
Kapitulovali jste. K čemu vám teď budou?
- My musíme bránit svou vlast! - Němci na pevnině posilují stav.
117. divize horských myslivců se blíží ke Korintskému průplavu.
104. divize postupuje od Jugoslávie.
- Pak nemáte šanci se ubránit. - Ledaže budeme jednat hned.
Víte, kapitáne, že z ostrova Lefkáda
byli všichni italští vojáci odvezeni do vězeňských táborů?
- Řekli nám, že jeli domů. - Vlaky byly v Albánii odkloněny.
V téhle válce se těžko pozná, komu můžete věřit.
Ale jedna věc je jistá.
Němcům věřit nemůžete.
Včera jsem měl sen, že sedím v hospůdce na Piazza Navona,
dávám si slávkovou polívku piccante
a na to nudle alla boscaiola.
Plukovník Barge mě požádal, abych stáhl vaši baterii z pláže
Kdyby chtěli posílit stav, vylodili by se právě tam.
Je to rozkaz?
Kapitáne, vy nechcete jet domů?
Stát!
Necháte nás projet?
Mám rozkaz dohlédnout na složení vašich zbraní.
Termín je zítřejší poledne.
Antonio.
Je to rozkaz plukovníka Barge.
Požádal mě, abych vás ujistil, že pokud složíte zbraně,
zaručíme vám bezpečný návrat domů.
Jako italské posádce z Lefkády?
Z Lefkády?
Ale ta složila zbraně. Všichni jeli domů.
Určitě se těšíte domů do ltálie.
Myslíte, že bychom mohli zůstat ve styku?
Samozřejmě po válce.
Tu zbraň vám dám, až dokouřím.
Dej ty pracky pryč, hajzle!
Chápu vaše obavy. Na vašem místě bych se jistě ptal také.
Celou záležitost vyšetříme.
- Čtyři moji muži jsou mrtví! - Budeme na to reagovat.
Co to znamená?
Můžu napsat rodinám těch hochů,
že jejich vrahové budou souzeni a spravedlnost zvítězí?
Nutíte nás s kulometem u hlavy, abychom složili zbraně.
Všechno jste nám zabavili.
- Máme být spojenci. - Kapitáne Corelli!
Potřebujeme nějakou záruku.
Můžu vám zaručit, že rozkaz vás odzbrojit nepřišel z mého štábu.
Dohodli jsme se na zítřejším poledni.
Chceme od vás záruku, že do té doby
nedojde k dalšímu násilnému odzbrojování našich oddílů.
Pane generále,
máte mou záruku, že zítra v poledne budete na cestě domů.
Tahle válka se nás netýká.
Je mezi Řeky a Němci.
A ty bys je v tom nechal?
4. oddíl si podrží Antisamos.
5. oddíl bude v záloze na Assu, já dojdu s 8. A 9. do Argostoli.
Do rozbřesku budou všechny oddíly na svých pozicích.
Když se teď ubráníme, vyhrajeme to.
- Co když Němci pošlou letadla? - Nechoď do Argostoli ani na pláž.
Chci si ti lehnout do cesty, abys nemohl odjet.
Slib mi, že budeš mít pořád u sebe pistoli.
- Vrať se mi. - Slib mi to.
Až bude po všem, vrátíš se za mnou.
Vím, jak vám je.
Myslíte, že kdyby umřel, přestanete žít.
Já na něj dám pozor.
Pelagio!
Mami! Mami!
Pelagio!
Nechoď tam! Je to nebezpečný!
Pelagio!
Drosulo!
- Drosulo! - Eleni!
Drosulo!
- Kam ji vedete? - Je to zrádkyně a děvka!
- Mandrasi. - Pomozte mi!
Pomoc!
Mandrasi.
Nepřítel sto metrů před námi. Útočí s těžkou technikou.
Zrádkyně a děvka
Slezte!
Güntere.
Jdeme!
Ne!
Zastřel mě.
Žije!
Žije.
Ještě žil, když jsem ho našel.
V ranách jsou cáry uniformy a úlomky žeber.
- Dělej. - Nejsem chirurg. Nemám penicilin.
Ani sterilní vodu a sérum.
Prosím tě, tati, dělej!
Má zlomená čtyři žebra.
Tati!
Antonio, zůstaň v klidu!
Jestli se pohnete, vykrvácíte a je po vás.
Musíte ležet v klidu.
Já... Já nejsem...
Ležel jste pod Carlovým tělem.
Nebýt jeho,
už byste nežil.
Jak jsem se sem dostal?
Našel vás Mandras.
Antonio. Měl bys něco vypít.
Antonio.
Na co máš chuť k obědu?
Ne že by sis mohl vybrat.
Ale kdyby...
Potřebovali jsme něčím...
...z oceli...
...sdrátovat kosti.
To víš, že někdy v budoucnu se budou muset vyndat.
Zkusím ti někde sehnat nové.
Můžu se poptat.
Antonio!
- Co to děláš? - Když mě najdou, zastřelí vás.
- Venku tě zabijou! - Já sem nepatřím, Pelagio!
Ani nikdy předtím!
Podívej, co všechno se stalo, když jsem přišel.
Miluju tě.
Neměl jsem právo chtít, abys mě milovala, když jsi nebyla moje.
Ne! Nechte mě!
Nechte ji být!
Lemoni.
Lemoni!
Utíkej do domu pana doktora.
Běž!
Maminka se vrátí!
Dimitris vás doveze k lodi, která čeká v zálivu.
Zítra večer byste měl být doma.
Musíme jet.
Chtěla jsem tě ještě vidět. Naposledy.
Musíme jet!
Pelagio...
Neříkej nic.
Podívej se na mě.
- Musíme jet! - Běž.
- Pelagio... - Běž!
Běž...
Proč jsi ho zachránil?
Proč jsi ho nenechal umřít?
Chtěl jsem, abys mě zase milovala.
V Albánii...
...mi je přečetli všechny do jednoho.
Mandrasi, miluju tě. Mandrasi, toužím po tobě.
Mandrasi, kdy se vrátíš?
A pak jednou byl dopis jiný.
"Nevím, jak ti popsat, co prožívám.
Přijde mi, že čekám stovky let, kdy se ozveš.
Že čekám stovky let, kdy se vrátíš.
Dřív mi přišlo, že mi srdce přetéká láskou k tobě,
ale teď už cítím jenom prázdnotu.
A myslím, že jsem celou tu dobu lásku předstírala
a že jsem tě vlastně vůbec nemilovala."
Promiň.
Promiň mi to.
Válka, která nám připadala nekonečná, je pryč.
A ostrov, který nám připadal navždy ztracený, je zase náš.
Vdoktorově domě teď bydlíme tři.
Doktor,
jeho dcera, ze které bude doktorka...
- Pelagio! - ... a Lemoni.
Pelagio!
To je pro tebe.
Z ltálie.
Co to je?
Gramodeska.
Měly bychom začít dělat večeři.
Lemoni.
Antonio,
nevím, jestli vám ten dopis dojde
a jste-li vůbec naživu.
Třeba nám tu vaši desku poslal někdo jiný,
a proto jsme u ní nenašli žádný vzkaz.
Chtěl bych vám říct, že je Pelagia šťastná,
ale má v sobě spoustu slz, které nedokáže vylít,
a smutek, který žádný lékař nedokáže léčit.
Klade si vinu za bolest, kterou jsme vytrpěli,
a možná, že se totéž stalo i vám.
Víte sám, že nejsem věřící člověk,
ale v tohle věřím:
Víme-li o nějak é ráně, musíme se ji pokusit zacelit.
Víme-li o někom, na jehož bolest známe lék,
musíme hledat tak dlouho, dokud ho nenajdeme.
Jestli se bohové rozhodli, že bychom měli přežít,
má to jistě nějaký smysl.
Tak co je s tím tvým zázrakem? Kde ho dneska máš?
Vstávej. Zatop v kamnech.
Oprav střechu. Vymaluj barák.
Jsem z ní úplně šílenej.
Dokud jsem byl hluchej, to její sekýrování nebylo slyšet.
Doktore, moc vás prosím, pomozte mi.
Dejte mi ten hrášek zpátky do ucha.
Doktore?
Lemoni!
Lemoni?
Hledám tady Lemoni.
Je dole u cesty.
Šel jsem k vašemu domu.
Ten už není.
Stavíme si nový.
Tvůj otec mi psal, že jsi dostala desku.
Je to kytara.
Zní trochu jinak.
Pokusil jsem se bez tebe žít.
Zkoušel jsem si namluvit, že bez tebe dokážu žít.
Ta jizva se pěkně vyhojila.
Stamatisi, máš svou ženu rád?
Jestli ji máš rád, tak na ni buď hodný.
Nanos otop dřív, než ti o to řekne.
Když je jí zima, dej jí šálu kolem ramen.
A dones jí kytku pokaždé, když se vracíš z pole.
Tak vy mi ten hrášek do ucha nedáte?
Kdepak.
To by bylo proti Hippokratově přísaze.
Podle románu
České titulky Natálie Nádassy
Dramaturgie titulků Anna Kareninová
MANDOLÍNA KAPITÁNA CORELLIHO
Tento film je věnován tisícům italských vojáků,
kteří byli v r. 1943 na ostrově popraveni německou armádou,
a Kefalléňanům, kteří zahynuli během poválečného zemětřesení.